home

** (800-1500) **
 * Vikingetid og middelalder **

//Tema: familie, ægteskab og seksualitet//

Landskabslovene, 1200-tallet Om åndeligt venskab ca. 1160
 * Historiske tekster:**

”Ebbe Skammelsøn”
 * Litterær tekst:**

** Historiske karakteristika: **
 * TIDSALDEREN 800-1500 **

Da det vestromerske rige brød sammen i år 476, begyndte den tidlige middelalder og fortsatte frem til år 1050. Islam blev i år 600 grundlagt af købmanden Muhammed, som også blev tilbedt som en profet. Denne nye trosretning spredte sig, og i løbet af 700-tallet erobrede araberne Nordafrika, Spanien, Mellemøsten. Hermed blev Europas sydgrænse Middelhavet, som blev domineret af muslimsk kultur, og også for eftertiden.

Konstantinopel (det nuværende Istanbul) blev op til flere gange belejret og da også erobret af sultan Mehmed Erobreren med 80.000 soldater og dette var et blodigt angreb. Vesteuropa var præget af opløsning og forfald i den tidlige middelalder, og i slutningen af perioden blev Danmark optaget i det europæiske fælleskab.


 * UNIVERSALSTATEN **

Man havde en drøm om at samle Europa i et nyt Romerrige eller en kristen universalstat. Men det viste sig at være en større udfordring, da de mange konger og små fyrster ikke lod til at være samarbejdsvillige: De var godt tilfredse med deres egen velstand. Dog lykkedes det i slutningen af 700-tallet den frankiske konge Karl den Store at oprette det rige, der havde været den europæiske drøm. Riget bestod af Frankrig, Nordspanien, Nord- og Mellemitalien og store dele af det nuværende Tyskland. Karl den Store blev støttet af paven i Rom, og den nye universalstat blev kristnet. I år 800 kronede paven Karl den Store til kejser af det nye tysk-romerske rige. Riget eksisterede teoretisk set helt frem til 1806, selvom det egentlig gik i opløsning ved Karl den Stores død i 814. I de 200 år, der fulgte efter kejserens død, var der ingen stærk centralmagt i Europa, og det gav de nordiske vikinger mulighed for nye rigdomme, som de f.eks. kunne få i Vesteuropa. //(Karl den Store)//


 * Det danske samfund i middelalderen **

Kongen stod øverst i middelalderens feudale hierarki. Den øvrige befolkning var opdelt i dem der beder, dem der fører krig, og dem der arbejder. Kongen, kirken og adelen ejede jorden, men den blev dyrket af fæstebønderne. Kongen var i feudalsamfundet ikke regent, men herre over et folk, og kongens rige var ikke primært defineret af geografiske grænser, men ud fra de vasaller ( en overherres undergivne, f.eks. en konges adelsmand eller lensmand) kongen havde under sig.

Kongen rejste med sin hær rundt i landet, og hans undersåtter måtte modtage ham gæstfrit. Han havde magten fra Gud, og han var derfor også afhængig af kirkens støtte. Kongen var den øverste leder i krig, og han forsøgte også at få lavet regler der var ens for alle. I middelalderens danske samfund havde kirken og troen stor magt. I næsten alle landsbyer knejser en solid, romansk stenkirke fra højmiddelalderens første århundrede. Kirken blev en meget stor jordejer, og de nød godt af at kunne opkræve en særlig afgift af bønderne, den såkaldte tiende.

De tidligere selvstændige stormænd og høvdinge måtte underkaste sig kongen som hans undersåtter, men deres magt var dog stadig betydelig i kraft af deres store jord besiddelser og herremandsrettigheder, f.eks. skattefrihed, ret til at kræve arbejde af fæstebønderne og til at drive jagt på hele godset, altså også på fæsternes jord. Men til gengæld for deres særlige status havde de pligt til at forsvare kongen og hans besiddelser. Alle var afhængige af ham, men samtidig var de afhængige af det landsbyfællesskab, der udviklede dig i løbet af middelalderen. 90 % af befolkningen boede i landsbyer og arbejdede med at dyrke jorden og passe dyrene.

Den vigtigste nye redskab var hjulploven, der gjorde det muligt at opdyrke de mere lerede og frugtbare jorder, og meget nyt land blev opdyrket i takt med at folketallet voksede. Landskabslovene har særlige regler om trælle. Vi kan altså gå ud fra at der omkring 1200 endnu blev brugt slavearbejdskraft i Danmark. Trællene forsvandt dog i løbet af middelalderen.

** VIKINGERNE I EUROPA ** I den tidlige middelalders begyndelse lå Norden udenfor den fælles europæiske kulturkreds. Men i år 800 dukkede de danske vikinger for alvor op i Europas historie, da danernes konge, kong Godfred, forsvarede sig mod Karl den St ores hær, der ville udvide universalstaten fra Ejderen. Karl den Stores død gav vikingerne ny mulighed for fremgang – de tog på togter og plyndrede flere lande for rigdomme i de næste 250 år. Danerne plyndrede oftest i England og Frankrig, mens de norske vikingers togter gik til Irland, Grønland og Island - svenskerne grundlagde nye vikingeriger i Rusland og nåede helt til Byzans (det nuværende Istanbul.) Disse 250 år med nordisk fremgang kaldes i Danmarkshistorien for vikingetiden. Resten af Europa havde befundet sig i middelalderen siden antikkens afslutning: Den nordiske middelalder begyndte først efter 1050. Danmark voksede og blev en stærk stat, og da landet blev kristnet, integreredes det også i middelalderens Europa. I forbindelse med togterne, spillede de særlige vikingeskibe en stor rolle. Man byggede både brede handelsskibe og smalle, hurtige krigsskibe. De første togter var private handels- og plyndringsrejser, men fra midten af 800-tallet blev togterne mere langvarige og velorganiserede – samtidig begyndte vikingerne at bosætte sig i udlandet og erobre nyt land. De danske vikingers fremgang nåede sit højdepunkt, da Svend Tveskæg erobrede England i 1013: Hans efterfølger, Knud den Store, slog sig ned samme sted og grundlagde et nyt vikingerige. Men i årene efter hans død i 1040 gik det danske Nordsøimperium i opløsning. I 1066 indtog Vilhelm Erobreren af Normandiet danernes England, og herefter fik danskerne kun en minimal rolle i den europæiske historie.

//(Jellingestenen)//


 * KONGEMAGTEN I VIKINGETIDEN **

I løbet af vikingetiden blev Danmark samlet til ét rige. En kilde fra 965 fortæller at Danmark og Norge på dette tidspunkt var samlet under Harald Blåtand. Der opstod stærk centralmagt i vikingetiden.

Der var fire store vikingeborge omkring 980: Trelleborg i nærheden af Slagelse, Fyrkat ved Hobro, Aggersborg i Thy og spor af samme type borganlæg på Fyn og i Skåne. Kong Harald ville sikre sig militær magt i hele landet - derfor er borgene spredt rundt i landet.

Harald Blåtand lod Jellingestenene rejse. På Jellingestenen står der skrevet at Harald Blåtand gjorde danerne kristne. Danernes tidligere tro var asatroen. Ved at gøre danerne kristne kunne Harald Blåtand sikre sig støtte fra kirken indenrigspolitisk

Danmark blev en integreret del af Europa efter de blev kristne


 * VIKINGETIDENS SAMFUND **

Den viden vi har om vikingetidens økonomi og dens sociale forhold er meget usikker, da der er mangel på kilder, men vi ved at vikingerne bragte rigdom til Norden. Vikingetogterne var ikke kun for at plyndre, men også for at handle med andre lande.

Det var i vikingetiden en overklasse af stormænd der ledte samfundet, frie bønder ejede deres egne gårde, frie mænd ejede ikke jord - arbejdede for de frie bønder og de ufrie trælle blev ligesom de frie mænd brugt som arbejdskraft, men blev også i stor stil brugt til at sælge som slaver.


 * HØJMIDDELALDEREN **

Perioden mellem 1050 og 1300 kalder man for højmiddelalder. Under højmiddelalderen var der stor økonomisk væks, og mange korstog fandt sted.

Handelen med Orienten var gået i stå, men blev genoptaget i højmiddeladeren. I byer som Firenze og Venedig tjente købmændene penge på at forsyne korsridderhærerne.

Kirken blev i 1054 delt i to: græsk-katolsk kirke med patriarken i Byzans som leder og romersk katolsk kirke med paven i Rom som overhovede. Pave Urban 2 kaldte til korstog mod islam for at befri Jerusalem. Danske riddere deltog i de kristne korstog mod muslimerne

** Kultur og litteratur: **

** KVINDER OG ÆGTESKAB **

Ægteskabet var sjældent forbundet med kærlighed – det var en indbringende aftale mellem to slægter. Man ville opnå økonomiske og sociale fordele ved at få et par gift. Manden var husstandens overhoved i patriarksamfundet, og kvinden havde sjældent meget at skulle have sagt. Hun stod for bearbejdning af råvarer, så på den måde spillede hun en vigtig rolle i forbindelse med husstandens ernæring. Flere af vikingetidens runesten er rejst af kvinder, og på disse er andre kvinder også ofte mindet. Således var også kvindens grav udstyret med rigdomme som f.eks. smykker. I nogle tilfælde kunne kvinderne også forlange skilsmisse, hvilket var usædvanligt i resten af Europa. Sagaerne er en af de kilder, der kan dokumentere, at kvinderne kunne vælge at blive skilt, men at det også kunne være svært at få den medgift tilbage, som de var berettigede til, efter skilsmissen. Kvinder måtte ikke være utro i ægteskabet, men manden måtte godt. De børn, han evt. havde med en såkaldt frille (elskerinde), kan også i nogle tilfælde have været arveberettigede.


 * Senmiddelalderen (1300-1500) **

I senmiddelalderen blev stenkirkerne i byerne erstattet af store gotiske kirker. Dette omfattende kirkebyggeri er et tydeligt tegn på kirkens kult urelle indflydelse. I den periode hvor samarbejdet med kirken var god, stod kongemagten stærk. Stormændene havde held til at begrænse kongens magt.

Fra 1282 måtte kongerne underskrive en håndfæstning der sikrede herremændenes rettigheder og således gjorde kongen politisk afhængig af dem. I begyndelsen af 1300-tallet blev der oprettet et rigsråd, som gav landets 40 mest indflydelsesrige herremænd afgørende indflydelse på landets ledelse og lovgivning.

Fra omkring 1350 blev kongemagten styrket igen, og Danmark-Norge (og en kort periode også Sverige) blev et samlet kongerige. Senmiddelalderen var i Danmark som i det øvrige Europa præget af hungersnød, pestepidemier, bondeoprør og affolkede landsbyer, og det kan forklares ved dårligere klima og udpining af jorden på grund af overbefolkning, mens pestepidemierne medvirkede også til det økonomise nedtur i landet.Man regner med at den sorte død, der hærgede midt i 1300-tallet, reducerede Europas og Danmarks befolkning med op mod en tredjedel.


 * ÆGTESKAB OG SEKSUALITET I MIDDELALDEREN **

I overklassen blev ægteskaberne arrangeret indenfor familien. For almindelige mennesker var ægteskabet praktisk. Det var dejligt hvis der var tiltrækning mellem de to parter i ægteskabet, men det var ikke en nødvendighed for at ægteskabet skulle stå. Kirken mente at ægteskabet skulle være andet end bare et praktisk arrangement

Faderen i familien var overhoved mens kone og børn var loyale undersåtter.

** Analyse af //”Ebbe Skammelsøn”// ** Folkevisen var middelalderens dominerende poesiform. Den opstod hos adelen og afspejler derfor overklassens liv og normer. Folkeviserne var et festligt indslag ved hoffet, der indbød til kædedans og fællessang. Det var omrejsende visesangere, der bragte folkeviserne rundt i landet: Festens deltagere sang med på omkvædet, der blev brugt som en sammenfattende bemærkning i visen. I //Ebbe Skammelsøn// fungerer omkvædet som forudgri belse for handlingsforløbet (//”Fordi træder Ebbe Skammelsøn så mangen sti vild”//). Dette omkvæd forudsiger, at helten ender med at blive fredløs på grund af sin ulykke. Folkeviser kan inddeles i fire primære grupper: Trylleviser, ridderviser, historiske viser og kæmpeviser. //Ebbe Skammelsøn// er en riddervise, da den ikke indeholder overnaturlige elementer og beskriver det adelige miljø og de konflikter, der kan opstå i dette miljø. Riddervisens formål var at demonstrere de konsekvenser, man kunne møde, hvis man ikke fulgte tidens normer. De beskæftiger sig med individets forhold til slægten og konflikter mellem disse to.

Ebbe Skammelsøn var søn af den rige bonde, Skammel, der boede i Thy i Nordjylland. Ebbe havde fire brødre, hvoraf den ene indynder sig hos Ebbes forlovede, jomfru Lucelille, idet han fortæller hende, at Ebbe er død på sin rejse. Men Ebbe er ikke død, og da han vender tilbage i sin orlov, opdager han, hvad der er sket. I ren jalousi dræber han både broderen og jomfru Lucelille på parrets bryllupsdag og ender som fredløs. Folkevisen begynder som folkeeventyret i trygge rammer, hvorefter helten sendes ud i verden for at løse en konflikt – når konflikten er løst, vender helten hjem igen. I //Ebbe Skammelsøn// er overgangsfasen så fatal, at helten ikke kan vende tilbage til sit gamle liv, og erklæres fredløs: Dette kaldes en tragisk udgang. Den oprindelige udgave af //Ebbe Skammelsøn// består af 36 strofer, men i en senere udgave er der tilføjet yderligere tre. Hver strofe består af seks vers – hvoraf de to er omkvæd. Rimskemaet ser således ud: A-B-C-B-D-E. Få steder er rimene ikke helt korrekte (f.eks. //kåd// og //ad//). En folkevise, hvor andet og fjerde vers rimer, kaldes en firelinjet vise. Denne form tilhører de yngre viser. Omkvædet understreger stemningen og forbereder os på det, der senere skal ske i visen. Det fungerer også som et vigtigt element i forbindelse med adelens fester, da gentagelsen gjorde det muligt for festens deltagere at synge med på denne del af folkevisen. // Ebbe Skammelsøn // er kronologisk opbygget og strækker sig over omkring en måned. Omkvædet bryder op med den fortalte tid og giver et mere panoramisk syn på hændelserne. Ebbe forudser selv sin ulykke, da han en nat drømmer, at hans forlovede dør, og siger til sin nærmeste svend: //”Mig tott (syntes), at min stenstue stod al i lysen lue! der brændt’ inde min kære moder og så min skønne jomfru.//” Det er dette varsel, der får ham til at rejse hjem igen. Man kan se varslet som et træk fra tryllevisen, da det virker urealistisk, at et menneske skulle være i stand til at se ind i fremtiden. Men i vikingetiden og middelalderen var det ikke ualmindeligt, at man troede på varsler og anså dem for essentielle oplysninger om det enkelte menneskes fremtid.

Ebbe Skammelsøn skal virke belærende på læseren, samtidig med, at visen skal underholde ved festlige lejligheder. Visen behandler temaet hævn indenfor slægten og menneskets brud med samfundets normer. Budskabet er, at jalousi kan være en hæslig ting, og at det kan føre til voldsomme forbrydelser. Idet at Ebbe Skammelsøn træder udenfor slægten og handler efter sin egen vilje, bryder han en af tidens vigtigste normer. Han opfører sig hverken ridderligt eller fornuftigt. Til gengæld betyder ægteskabet med Lucelille så meget for ham, at han vil dræbe sin egen bror for at få hende: Men at jomfru Lucelille straks efter at have fået meddelelsen om Ebbes død gifter sig med broderen, viser hvor lille en rolle kærligheden spillede i ægteskabet. Samtidig var forlovelsen et stærkt løfte, der ikke kunne brydes, som da Ebbe vender tilbage og minder Lucelille om deres fælles løfte til hinanden: ” //Og drages eder til det minde / I gav mig eders tro?”//

** Historiske kilder: ** ** Landskabslovene ** Valdemar (Valdemar d. 2) var en dansk konge. Den skånske lov er fra begyndelsen af 1200-tallet og den jyske lov er fra 1241. Kilden er en førstehåndskilde, da det er vigtig personer som har lavet det (Kongen). Kilden er objektiv og det kan man se ved at det er en lov, og love skal vise folk hvordan de gør og hvad de ikke må gør. Som ved ”den skånske lov”, som handler om hvad man må gør hvis man finder sin kone i seng med en anden mand eller hvis ens træl bliver dræbt eller ”den jyske land” fortæller om hvilke regler der er hvis man skal giftes og hvad man som far/mand, må gør ved sin egen familie (kone og børn), men også hvad konen må gør ved sin mand og hvad børnene må gør mod deres forældre.

Kilden vil fortælle om de forskellig love som er blevet vedtaget og hvad der skete hvis man overtrådte de lov der var de forskellige steder (i det her tilfælde ”skånske lov” og ”jysk lov”). (Jyske lov) ** Om åndeligt venskab ** Aelred af Rievaulx var en engelsk abbed. Han skrev bogen, hvor uddraget stammer fra i ca. 1160. Som kristen var kærligheden meget vigtig for ham, og i bogen beskriver han vigtigheden af at elske og blive elsket.

Kilden er en førstehåndskilde, da det er Aelred selv, der fortæller om sit eget forhold til venskab og kærlighed. Den er skrevet i begyndelsen af middelalderen, dvs. efter, at kristendommen for alvor havde fået sit indtog i Nordeuropa.

I uddraget fortæller han om det åndelige venskab, næstekærlighed og om, hvordan han reddede en spedalsk. Men han vakler mellem to former for kærlighed: Den som han selv mener er den ægte kærlighed og den seksuelle kærlighed. Da han selv boede på kloster, har han sandsynligvis levet i cølibat, og her blev seksualiteten set som en synd. //”Tidligere havde mine øjne været formørket fordi de lå fortabte i seksualitetens sorte hul.”//

Kilden har en stærkt subjektiv tendens, fordi det er forfatterens egne holdninger, der kommer til udtryk i teksten. Han mener, at Gud er den rette vej for ethvert menneske, og at seksualiteten er en synd. Han mener, at man skal dyrke den rene kærlighed til Gud og andre mennesker. Aelred af Rievaulx beskriver en holdning til kærlighed og seksualitet, som var meget almindelig i middelalderen. Seksualiteten kunne få mennesket til at stride imod sin egen fornuft, og det var et brud med tidens normer.